Hipertermijos ir dehidratacijos poveikis aktyviai sportuojančių vyrų griaučių raumenų nuovargiui atliekant maksimalaus intensyvumo izometrinius krūvius - Kazys Vadopalas; Albertas Skurvydas; Marius Brazaitis; Laimutis Škikas; Dalia Mickevičienė; Lukošiūtė Stanikūnienė (Lithuanian Sports University, 2018)
Tyrimo tikslas - nustatyti hipertermijos ir dehidratacijos poveikį maksimaliajai valingai jėgai (MVJ) ir centriniam nuovargiui, įvertinti, kaip rehidratacija veikia hipertermijos sąlygomis griaučių raumenų funkcijas atliekant 2 min maksimalų izometrinį krūvį. Tiriamieji - suaugę aktyviai sportuojantys vyrai (n = 10). Jų amžius - 21 ± 1,3 m., kūno svoris - 70,46 ± 6,54 kg, ūgis -174 ± 5,3 cm, kūno masės indeksas (KMI) - 20,25 ± 1,25. Atlikti trys tyrimai - vienas kontrolinis ir du eksperimentiniai. Vieno eksperimento metu buvo sukeliama organizmo hipertermija ir dehidratacija (tiriamieji 45 min sėdėjo panirę iki dubens šiltoje vonioje, kurios vandens tempera- tūra - 44 ± 1  o C). Kito eksperimento metu ta pačia metodika sukeliant hipertermiją buvo atliekama peroralinė organizmo rehidratacija 1000 ml 37  o C NaCl 0,9% tirpalu. Maksimalus valingos jėgos (MVJ) izometrinis krūvis tęsėsi 120 s: kas 15 s raumuo buvo stimuliuojamas elektros impulsais - stimuliacijos trukmė 250 ms, dažnis 100 Hz, įtampos dydis 85-105 V. Registruotas maksimaliosios valingos jėgos momentas (N·m) ir centrinės aktyvacijos ko- eﬁ cientas (CAR%). CAR% = MVJ / (MVJ + elektrinis impulsas) × 100. Tiriamieji krūvio metu buvo motyvuojami verbaliniu būdu, suteikiant jiems vizualią jėgos signalo kitimo informaciją. Sukėlus hipertermiją ir dehidrataciją, rektalinė kūno temperatūra vidutiniškai padidėjo nuo 37,38 ± 0,25 iki 39,36 ± 0,32  o C (p < 0,001), atlikus rehidra- taciją hipertermijos sąlygomis - nuo 37,22 ± 0,25 iki 39,32 ± 0,4  o C (p < 0,001). Hipertermijos eksperimento metu tiriamieji vidutiniškai neteko 0,94 ± 0,15 kg, ir tai sudarė 1,33 ± 0,13% kūno svorio (I  o  dehidratacija). Išanalizavus ﬁ ziologinį šilumos streso indeksą (10 balų sistema) nustatyta, kad tiriamieji patyrė aukšto lygio ﬁ ziologinį stresą (hipertermijos atveju - 7,40 ± 1,21, rehidratacijos - 6,77 ± 0,81). MVJ krūvio pabaigoje visais atvejais sumažėjo reikšmingai (p < 0,001), palyginti su prieš krūvį nustatytais rodikliais. Atsigavimo metu, praėjus 15 s po krūvio, jėga grįžo į pradinį lygį. Dviejų veiksnių dispersinė analizė atskleidė, kad analizuojamų jėgos rodiklių pokytis priklausė nuo laiko (p < 0,001), o hipertermijos dydžio ir sąveikos tarp jų rezultato reikšmingai nepaveikė (p > 0,05). Išanalizavus valingo aktyvavimo rodiklius pastebėta, kad hipertermija (p < 0,001) ir rehidratacija (p < 0,05) reikšmingai sumažino raumenų centrinės aktyvacijos koeﬁ cientą (CAR%), palyginti su prieš krūvį nustatytu. Atsigavimo metu, praėjus 15 s po krūvio, CAR% buvo toks pat kaip ir prieš krūvį. Atlikus dviejų veiksnių dispersinę analizę nustatyta, kad analizuojamų centrinės aktyvacijos jėgos rodiklių pokytis priklausė nuo laiko (p < 0,001) ir sąveikos tarp būsenos bei laiko (p < 0,01), o bū- sena rezultato reikšmingai nepaveikė (p > 0,05). Taikant pasyvaus raumenų šildymo metodiką, buvo sukelta tiriamųjų organizmo hipertermija ir I  o  dehidratacija. Hipertermija padidino centrinį nuovargį. Hipertermijos ir rehidratacijos eksperimentų metu MVJ nuovargis kito vienodai. Rehidratacija hipertermijos sąlygomis sumažino centrinį nuovargį atliekant 2 min maksimalų izometrinį krūvį. Raktažodžiai: hipertermija, izometriniai pratimai, dehidratacija, rehidratacija, centrinis nuovargis.