Вплив хронічних вогнищ інфекції у матері на розвиток гострого пошкодження нирок у недоношених дітей з гемодинамічно значущою відкритою артеріальною протокою - T.P. Borysova; O.U. Obolonska (Group of Companies Med Expert, LLC, 2020)
Нефроґенез може бути порушений антенатально у зв'язку з хронічними вогнищами інфекції (ХВІ) у матері, розвитком хоріоамніоніту, фетоплацентарної недостатності. Як наслідок, у постнатальному періоді нирки чутливіші до гіпоперфузії, яка виникає в недоношених новонароджених із гемодинамічно значущою відкритою артеріальною протокою (ГЗВАП), що може привести до розвитку гострого пошкодження нирок (ГПН). Мета - вивчити вплив ХВІ в матері на розвиток ГПН у недоношених дітей з ГЗВАП. Матеріали та методи. Обстежено 74 недоношені дитини (гестаційний вік - 29-36 тижнів), які перебували на лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР». Пацієнтів розподілено на три групи залежно від наявності відкритої артеріальної протоки (ВАП) та її гемодинамічної значущості: І група - 40 дітей з ГЗВАП, ІІ група - 17 дітей з ВАП без гемодинамічних розладів, ІІІ група - 17 дітей із закритою артеріальною протокою. Наявність ХВІ в матері визначено за даними медичної документації, хоріоамніоніту на основі патогістологічного дослідження плаценти. Пацієнтів із ГЗВАП також розподілено на дві підгрупи: 28 дітей - від матерів із ХВІ, 12 дітей - від матерів без ХВІ. Клінічне обстеження та лікування недоношених новонароджених проведено за загальноприйнятою методикою. Ехокардіографію з допплерометрією виконано на 5-11-й годині життя, далі - щодня, для визначення ВАП, її розміру та гемодинамічної значущості. Діагностику та стратифікацію ступеня тяжкості ГПН проведено за критеріями неонатальної модифікації KDIGO, для чого вивчено концентрацію сироваткового креатиніну та рівень діурезу. Результати. Хронічні вогнища інфекції виявлено у 28 (70,0%) матерів І групи, у 5 (29,4%) - ІІ групи, у 6 (35,2%) - ІІІ групи. Хоріоамніоніт - 10 (25%) випадків у І групі, 6 (17,6%) - у ІІ-ІІІ групі. Наявність ХВІ у матері зумовлювала суттєве підвищення розміру ВАП у першу добу життя в групі ГЗВАП проти ІІ-ІІІ групи: 2,61±0,861 (2,3; 2-3,5) мм проти 1,79±0,365 (1,7; 1,5-2) мм, р<0,001. ВАП діаметром >2 мм у першу добу життя в недоношених І групи від матерів із ХВІ відмічалась частіше - 19 (67,9%) випадків проти 2 (6,7%) випадків у ІІ-ІІІ групі (OR=10,56; CI: 1,9-58,53; р<0,005). Аналіз частоти розвитку ГПН на третю добу життя залежно від ГЗВАП та наявності ХВІ показав, що у 64,3% недоношених із ГЗВАП і від матерів із ХВІ розвивалося ГПН - у 6,6 раза частіше, ніж у групах без ГЗВАП (OR=8,40; CI: 2,60-27,14; р<0,001), та у 2,6 раза частіше порівняно з дітьми підгрупи ГЗВАП з необтяженою материнською інфекцією (OR=5,40; CI: 1,18-24,65; р<0,03). На тлі ГЗВАП і ХВІ у кожної третьої дитини спостерігалася ІІ-ІІІ стадія ГПН. Порівняльний аналіз у межах І групи залежно від ХВІ показав, що частота ГПН протягом 10 діб у вибірці з інфекцією майже втричі перевищувала рівень підгрупи без інфекції: 71,4% проти 25,0% (OR=7,50; CI: 1,60-35,07; р<0,009). Висновки. Наявність ХВІ в матері є фактором ризику розвитку ГПН у недоношених дітей з ГЗВАП. Тому ці діти мають бути віднесені до групи ризику розвитку ГПН. Дослідження виконано відповідно до принципів Гельсінської Декларації. Протокол дослідження ухвалено Локальним етичним комітетом зазначеної в роботі установи. На проведення досліджень отримано інформовану згоду батьків дітей. Автори заявляють про відсутність конфлікту інтересів.