Джерелознавча база дослідження українсько-канадських освітніх звʼязків (друга половина ХХ - початок ХХІ століття) - Наталія Ситник (Khmelnytskyi Humanitarian-Pedagogical Academy, 2013)
У статті аналізується джерельна база дослідження українсько-канадських освітніх звʼязків за останні десятиліття. Джерела з окресленої проблеми поділено на пʼять груп: 1) неопубліковані документальні матеріали, що зберігаються в державних архівах України і Канади та в архівах недержавних організацій обох країн; 2) опубліковані документальні матеріали державних органів Канади й України, громадських організацій канадських українців та педагогів України; 3) наукова, науково-методична та навчальна література; 4) матеріали періодичної преси України й Канади, що мають джерельний характер; 5) спогади та листи учасників міждержавних освітніх звʼязків досліджуваного періоду. Охарактеризовано кожну групу джерел. До першої належать офіційні документи урядових органів Канади й України - тексти угод про співпрацю між міністерствами освіти України й окремих провінцій Канади, звіти про хід виконання цих угод міждержавного рівня; договори про співробітництво обласних управлінь освіти нашої держави та провінційних міністерств освіти Канади, а також відповідні документи вищих навчальних закладів обох держав. Вони містять інформаційні/аналогічні матеріали та статистичні дані, які дають можливість визначити основні напрями, зміст, інтенсивність і результати співробітництва освітян обох країн та їх громадських організацій, виявити їх вплив на становлення національної системи освіти в Україні, збагачення педагогічного досвіду країн-учасниць. Другу групу джерельної бази складають документи, державних органів освіти України і Канади та зацікавлених громадських організацій, опубліковані в їх офіційних виданнях (друкованих і електронних) і представлені на сторінках педагогічної преси. Йдеться передусім про журнали «Рідна школа», «Початкова школа», «Вища освіта України», «Вища школа України», газети «Освіта України», «Освіта» та обласні педагогічні часописи нашої держави, а також періодичні видання української діаспори - журнали «Відгукніться», «Рідношкільник», «Життя і школа», «Тема», «Вісник КІУСу» та ін. Охарактеризовано третю групу, до якої входить наукова, навчальна та навчально-методична література, опублікована за останні три десятиліття в обох країнах, оскільки вона є реальним результатом багатоаспектної співпраці освітян і науковців держав-учасниць. Необхідно зазначити, що монографічні дослідження з окресленої нами проблеми відсутні. Проте заслуговує на увагу колективна праця вітчизняних істориків. Важливим джерелом, особливо автентичних матеріалів із зазначеної проблеми, є публікації періодичних видань західної української діаспори та вітчизняної періодики досліджуваного періоду. Найбільш цікаву інформацію подавало таке видання, як «Відгукніться» - інформаційно-аналітичне видання Світової Координаційної Виховно-Освітньої Ради, яке в останні роки перейшло на електронний варіант оприлюднення інформації. Зазначимо, що цю функцію воно продовжує успішно виконувати й сьогодні. На його сторінках публікуються офіційні документи (постанови, рішення, рекомендації) керівних органів рідномовного шкільництва в українській діаспорі, що спрямовують діяльність усіх національних організацій світового українства. У публікаціях журналів «Життя і школа», «Рідношкільник», «Тема» вміщено матеріали про різноманітні форми і методи співпраці в галузі організації рідномовної освіти українців у різних державах світу, які дають можливість проаналізувати лінгводидактичні засади теорії і практики навчання української мови в поліетнічному середовищі. Матеріали про українсько-канадську співпрацю в галузі освіти, її становлення і етапи розвитку систематично вміщували вітчизняні педагогічні видання, зокрема газети «Освіта», «Освіта України», «Голос України», журнали «Рідна школа», «Початкова школа», «Мандрівець» та ін. Аналіз і осмислення їх дає змогу створити справжню картину розвитку українсько-канадських освітніх звʼязків у другій половині ХХ - перших десятиліттях ХХІ століття. Розкрито сутність таких принципів історико-педагогічного дослідження, як історизм, системність, обʼєктивність, усебічність, спадкоємність.