BENEFICIUL TRATAMENTULUI ANTIINFLAMATOR PRIN IL-10 DOVEDIT ÎN MODELE EXPERIMENTALE DE INSUFICIENȚĂ CARDIACĂ - POPOVICI Mihail; MUNTEANU Mihaela; POPOVICI Ion; IVANOV Victoria; CIOBANU Lucia; MORARU Ion; ROTARU Victoria; TACU Lilia; TODIRAȘ Mihail; COBEȚ Valeriu (Academy of Sciences of Moldova, 2022)
Scop. Estimarea in vitro a efectelor IL-10 în diverse modele experimentale de insuficiență cardiacă. Material si metode. Insuficiența cardiacă (IC) a fost indusă la șobolani prin administrarea i/p a Dx în doză cumulată de 16 mg/kg sau prin administrarea de izoproterenol (i/p 2 ori la distanța de 24 ore) în doză de 150 mg/kg. IL-10 a fost administrată i/p zilnic timp de 7 zile după modelarea IC în doză unică de 50 mkg/kg. Efectele funcționale au fost testate utilizând modelul de perfuzie a cordului izolat în condiții de efort hemodinamic și neuroendocrin. Rezultate. IL-10 a îmbunătățit în ambele modele HF la cote similare capacitatea inimii privind adaptarea la efort prin volum și rezistență, cel mai important efect în acest context fiind creșterea vitezei de relaxare și contracție izovolumică a cordului cu până la 19%. De remarcat că, IL-10 a condus la apariția efectului inotrop pozitiv la acțiunea ET-1, reviriment asociată cu creșterea debitului cardiac. De asemenea, IL-10 a crescut toleranța miocardului la ischemie și reperfuzie, fapt atestat prin reducerea semnificativă a presiunii telediastolice a ventriculului stâng. Totodată, IL-10 a crescut rezerva func- țională coronariană inerentă acțiunii acetilcolinei, iar fluxul coronarian a crescut cu 25-33% în stimularea parasimpatică. Concluzie. IL-10 îmbunătățește în mod analog performanțele funcționale ale inimii în diferite modele de insuficiență cardiacă experimentală în timpul eforturilor hemodinamice și neuroendocrine, subliniind faptul că inflamația este un fac-tor patogen important al IC, indiferent de tipul leziunii miocardice.